- Nästan klart, mr George. - Bra, Phil.
- Är det kaptenens brev? - Det är det, Phil.
- Ger ni det till mr Tulkinghorn? - Jag ser ingen annan utväg, Phil.
- Det är det eller gatan. - Han kan hänga sig. Vi klarar oss.
Oroa er inte för mig, George. Jag kan börja boxas igen.
Stridens dagar är över, Phil. Ta inte illa upp.
Det här handlar om heder. Kaptenens heder.
Det handlar om liv och död, Phil. Kaptenen är död.
Min plikt är att tänka på de levande.
Mr Tulkinghorn ska få det han vill ha. Den här gången.
Så vänligt av er, mr Jarndyce. Vilken gästvänlighet.
En vagn bara för mig.
Ni blir hågkommen på domedagen. När mina små fåglar bli fria.
Det gläder mig. Trevlig resa, ms Flite.
- Er kusin, kära ni. Mr Carstone. - Vad är det med honom, ms Flite?
Nån måste hålla tillbaka honom. Annars går han under.
- Det är ingen fara med Richard. - Jag känner igen tecknen, kära ni.
Jag såg när de uppstod hos Gridley, och såg slutet.
Om nån håller tillbaka honom kan allt fortfarande sluta väl.
Adjö, kära ni!
- Vad är det, Clamb? - Sergeant Georges handstilsprov.
- Han ville inte komma in. - Ingen fara. Låt mig få titta på det.
Så ser alltså kapten Hawdons handstil ut.
Det här är handstilen hos den skrivare som kallades Nemo.
Jag skulle säga att handstilarna i de två dokumenten är identiska.
Gör ni det, Clamb?
Det blir tyst nu när ms Flite har lämnat oss.
Hon älskar att prata, inte sant?
Vad är det, Ada?
Jag tyckte inte om det hon sa om Richard.
Ms Flite säger många konstigheter om allt möjligt.
Hon sa att han kan gå under och jämförde med stackars mr Gridley.
Richards kärlek till dig är stabil.
Han är inte som mr Gridley eller ms Flite.
Han har nån annan än sig själv att bry sig om.
- Det får honom att agera rätt. - Ja.
Ja, så blir det. Jag hoppas det.
Vi måste gå ner nu. Är du klar snart?
Det var spännande nyheter om mr Woodcourt.
Ett skeppsbrott där han räddade många sjömäns liv.
Du måste ha känt dig stolt, Esther.
Jag kände mig stolt över honom. Men han är inget för mig nu.
- Hur kan du säga så, Esther? - Det är sant.
- Han tyckte om dig. Jag vet det. - Det gjorde han kanske.
Han kunde ha sagt det innan han for, om jag varit rik eller nåns dotter.
Men han gjorde inte det. Nu är jag glad för det.
Han skulle beklaga det om han fick se mig nu.
Titta inte på mig så där, Ada. Det är sant och du vet det.
Kom in, Esther, och stäng dörren.
Jag gick förbi ditt rum när jag gick ner till kvällsmålet.
Jag kunde inte undgå att höra en del av ert samtal.
- Jag ber om ursäkt för det. - Det behöver ni inte göra.
Det jag säger till Ada kan jag säga till er.
Då hoppas jag att du inte misstycker när jag säger-
- att jag blev ledsen när jag hörde dig säga så.
- Om mr Woodcourt? - Ja.
Sätt dig, Esther.
Tyckte du om honom mycket?
Om jag gjorde det eller inte spelar ingen roll nu.
Hans mor var tydlig med att jag inte är nån för en person-
-med ett så förnämligt ursprung.
Nu finns det inget att tvivla om.
Ingen gifter sig med en koppärrig obetydlig person som jag.
Är det inte så? Jag tycker inte synd om mig själv.
Jag hade tur som överlevde. Jag är på Bleak House.
- Så länge det gör er glad. - Jag är mer än glad, Esther.
Oavsett vad Woodcourtpersonerna i världen tycker eller känner-
- så finns det andra som älskar dig innerligt.
Din olycka har inte gjort dig mindre älskvärd än du var.
Kanske är du nu ännu mer kär för den som känner dig-
-och verkligen älskar dig.
Tack! Men ni behövde inte säga det. Jag visste att ni inte skulle ändras.
Ada och Charley känner på samma sätt.
- Inte riktigt samma sak, Esther. - Nära nog.
Oroa er inte för mig, sir.
Det kommer att gå bra för mig eftersom jag har mina vänner.
Skräp! Skräp! Skräp!
Skräp. Skaka om mig, Judy!
Inte så våldsamt, din papegoja!
Nu tar vi nästa omgång. Det finns pengar nånstans i det här.
Jag ska ha dem. De var en skuld till mig.
Ut! Privat egendom! Det är stängt!
Inga dagdrivare, försäljare och tjuvar släpps in här. Ut!
Ni känner nog mig, mr Smallweed.
Guppy vid Kenge & Carboys.
Jag känner igen er. Ni snokade vid coronerutredningen.
- Vad gäller det nu? - En bunt brev åt en klient.
- Vem är klienten? - Det får jag inte avslöja, mr S.
Man ger och man får. Vem är klienten?
- En dam. - En dam? Mycket trevligt.
- Vad är det för brev, unge skurk? - Jag är ingen skurk, sir.
- Jag är jurist. - Det är samma sak!
- Vad är det för brev? - De är privata.
Intima brev som endast är av intresse för min klient.
Hon betalar. De har inget värde, förutom för min klient.
- Men hon betalar? - En nominell summa.
Ni betalar en nominell summa. Hon ger er kungligt betalt!
- Visst är det så? - Inte alls, mr Smallweed.
Mitt motiv är att hjälpa min klient och om möjligt även en annan dam.
En dam jag håller kär, mr Smallweed.
Ni gillar era damer. Inte sant, mr Guppy?
- Hur ser de där breven ut? - De är hopbundna med ett rosa band.
Ett rosa band? Mycket trevligt. Skaka om mig, Judy.
- Och... - Vad då? Ut med det!
- De är till kapten Hawdon. - Kapten Hawdon?
- Känner ni till namnet? - Nej. Aldrig hört talas om honom.
Då så, mr Guppy. Vi inventerar den dödes saker.
Tungt arbete, som ni ser.
Om vi hittar breven kan vi kanske förhandla med er damklient.
- Det var allt. Visa honom ut, Judy. - Tack, mr Smallweed. God kväll.
Strunta i det där! Ut! Lås dörren efter honom, Judy!
Kapten Hawdon och en dam.
Och en ung dam. Det kan ge pengar, tror jag.
Var är breven, ditt svavelosande odjur?
En inbjudan från vår vän Boythorn. Han är mycket angelägen.
Vill du resa dit, Esther? Du borde orka med färden nu.
Färden är ingenting, men...
Men vad då?
Jag vet inte om jag vill bli sedd utanför vår lilla krets.
- Jag antar att jag är fåfäng. - Du kan ha slöja utomhus, Esther.
Boythorn är en vän och nästan lika fäst vid dig som vi.
Lyssna på det här. Om du inte kommer dit river han huset.
"Tegelsten för tegelsten, sten för sten."
- Inte vill du bli ansvarig för det? - Nej, det vill jag inte!
Jag måste vänja mig vid att bli sedd som den jag är nu.
Hälsa mr Boythorn att jag tackar ja med glädje.
- My lady. - Ja, vad är det?
De unga damerna är på besök hos mr Boythorn igen.
De har setts i byn.
- Båda två? - Ja, my lady.
Hon som blev sjuk, ms Summerson, är hon frisk?
Ja, my lady, tack och lov.
Men hennes stackars ansikte sägs vara hemskt koppärrigt.
Tack, mrs Rouncewell.
Har ni inte hört historien om spökstegen på Chesney Wold?
- Jag tror nog inte på sånt. - Det borde ni göra.
Det är en sann historia. Ni kanske får se spökstegen själv.
På Karl I:s tid-
- fanns det en Dedlock som hette sir Morbury Dedlock.
Han var lojal med kungen.
Men hans lady hade inget släktblod i ådrorna.
Hon höll på upprorsmännen.
Hon spionerade på sin make och förrådde honom.
Hur mycket sir Morbury än försökte fick han henne inte att ändra sig.
Hon smög ut på nätterna och förlamade hästarna.
Sådan är historien.
Sir Morbury och hans vänner kunde inte rida ut i strid.
En natt avslöjade han henne när hon gjorde det.
Han kastade henne mot stengolvet så hårt att hennes bäckenben bröts.
Det är ingen trevlig historia.
Hon dog långsamt av sin skada.
Men innan hon dog uttalade hon en förbannelse över sin make.
"För alltid, när du hör mina fotsteg på den terrassen"-
- "kan du lita på att elände och vanära kommer till huset Dedlock."
Så har det varit från den dagen fram till nu.
- Jag skulle vilja se det. - Jag ska visa er dit i morgon.
- Ja, Clamb? - Sergeant George, mr Tulkinghorn.
- Vad är det med honom? - Är han fri från sin skuld?
Nej.
Säger ni nej, mr Tulkinghorn?
Smallweed ska vänta en månad och sen driva in skulden.
Jag förstår inte, mr Tulkinghorn.
Jag räknade inte med att behöva förklara mig för min sekreterare.
Men eftersom ni frågar.
Jag väljer att driva in skulden därför att jag vill göra det-
-och för att jag kan göra det.
Sergeant George kommer att lära sig att trotsighet har ett pris.
- Uppfattat, Clamb? - Ja, sir. Tack, sir.
Bra. Gör nu som jag säger.
- Det är ett stort och mörkt ställe. - Vill du inte bo så här, Charley?
- Nej, frun. - Inte jag heller.
- Det här måste vara platsen. - Jag tycker inte om den, frun.
Vi måste vara stilla och tysta. Då kanske vi hör spökets fotsteg.
Frun!
Jag skrämde er, ms Summerson.
Jag vet att ni var svårt sjuk. Mår ni fortfarande dåligt?
Jag mådde bra ända till alldeles nyss, lady Dedlock.
Jag skulle vilja prata med er på tu man hand.
Kan ms Clare och er kammarjungfru gå hem före er?
- Jag skulle bli mycket tacksam. - Naturligtvis, my lady.
Sitt ner med mig, mitt barn.
Det kommer att läka.
- Vad är det? - Jag har en sak att berätta.
Det är så förfärligt att jag inte vet om jag har modet att säga orden.
Jag är din mor, Esther.
Jag förstår inte.
Jag är din eländiga och olyckliga mor.
Står du ut med att titta på mig? Kan du förlåta mig?
Är ni verkligen min mor?
Jag visste inte att du levde.
De sa att du dog några timmar efter det att du föddes.
Under tjugo år visste jag inte att jag hade en dotter som levde.
Jag trodde att jag aldrig skulle få träffa er.
Får jag...?
Får jag säga mamma?
Hur länge har du vetat det? Hur hittade du mig?
Jag upptäckte sanningen nyligen.
Då fick jag veta att du var sjuk. Döende.
Jag ville desperat få berätta sanningen om dig själv.
Nu är jag frisk och vi har all tid i världen.
Nej.
Den här historien har inget lyckligt slut.
Jag var en oresonlig och impulsiv ung kvinna.
Jag blev förälskad i en ung officer och låg med honom-
- natten innan han for iväg med sitt regemente till Västindien.
Han återvände aldrig. Han rapporterades som död.
- Var han min far? - Ja.
Vilket var hans namn?
Hans namn var Hawdon. James Hawdon.
Han var kapten i lätta dragonerna.
Visste han aldrig att jag existerade?
Jag var mycket sjuk vid nedkomsten.
När jag blev mig själv sa de att du hade dött.
Jag trodde inte att jag nånsin skulle känna nåt igen.
Det gjorde jag inte heller, förrän nu.
Sir Leicester Dedlock friade och jag sa ja.
Jag sa inget till honom.
Jag lurade honom och fick honom att tro att jag älskade honom.
Det var nedrigt och jag kommer att få betala för det.
Jag har försökt vara en god hustru, men släktens heder är allt för honom.
Min hemlighet skulle förgöra honom. Han kan inte få veta det.
Om han får veta det är allt förlorat. Han är vanärad och jag går under.
Det är därför som du och jag-
-aldrig mer kan träffa varandra.
Jag har just hittat dig. Tvinga inte bort mig nu.
Jag måste.
Om vi träffas igen-
- skulle det upptäckas och allt skulle bli känt.
Det här måste bli första och sista gången, min kära dotter.
Jag kom hit för att se spökstegen.
Jag trodde att det var en historia, men det är sant. Eller hur?
Det blir jag som för med mig elände och vanära till huset.
Var det som ms Barbary sa sant, att jag aldrig borde ha fötts?
Nej, min älskade.
Försök att förlåta mig, mitt barn.
Esther. Vad är det?
Önskar ni nåt, my lady?
Nej. Tack, Rosa. Ingenting.
Esther? Mår du bra?
- Ja. Nu är det bra igen, Ada. - Du var upprörd. Jag såg det.
Jag var lite upprörd, men nu mår jag bra.
Det var lady Dedlock, inte sant? Var hon arg för att vi inkräktade?
Nej. Jag kan inte berätta det, Ada.
- Är det en hemlighet? - Ja, en hemlighet.
- Får din bästa vän inte veta det? - Jag gav mitt mord.
Nån dag kanske jag kan säga det. Lova att inte fråga om det igen.
Jag trodde att vi aldrig skulle ha hemligheter.
Jag hoppas att det här blir den enda.
Jag tänkte berätta en, men nu vet jag inte.
Esther! Ada!
Senare.
Kära unga damer. Jag är en eländig figur.
Jag bjuder hit er och nu tänker jag överge er.
Men det måste göras. Enligt Jarndyce förlåter ni mig.
- Vad har hänt, mr Boythorn? - Ett viktigt ärende. Jag är vittne.
Jag har försäkrat honom att ni överlever en dag eller två.
- Ni är förståndiga och kompetenta. - Jag hoppas att vi är det, sir.
Jag är ofantligt tacksam.
Vilken tur. Jag visste inte hur jag skulle klara det.
Klara vad då, Ada?
Den här vägen, mina damer.
Bli inte arg, Esther. En person här vill träffa dig.
Träffa mig?
- Richard! - Esther!
Låt mig få titta på dig.
- En stor förändring, som du ser. - Nej.
Du är samma kära Esther!
Vilken lycka. Vi tre ihop igen. Nu slår vi oss ner.
Låt oss anta att ungdomarna gifter sig.
Esther, då? Hon har varit Adas sällskap.
Följer hon med Ada när Ada blir mrs Carstone?
Jag hoppas att hon vill stanna på Bleak House.
Som din hushållerska?
Inte nödvändigtvis som min hushållerska.
Som vad då?
Naturligtvis! Varför insåg jag inte det?
Du vill gifta dig med henne!
- Är det så löjligt, Boythorn? - Löjligt? Naturligtvis inte.
Det hör man talas om dagligen. Gamla män och en ung hushållerska.
Säg mig, när kom du på planen?
När du satte henne i skola? Handlade det om det?
- Har du uppfostrat henne till brud? - Nej! Jag ber dig, Boythorn.
Hon vet ingenting om det. Jag har sagt mer än jag menade.
- Du respekterar väl förtroendet? - Absolut.
Även och jag slits isär av hästar säger jag inte ett ord om det.
- Var det här din hemlighet? - Är vi hemska som ses i smyg?
Nej. Men du kunde ha kommit till huset, Richard.
- Du är välkommen. - Jag är inte så säker på det.
Det är lite ansträngt mellan min förmyndare och mig.
Felet är mitt. Men nu är vi här.
Ni tänker väl äta? Mr Grubble har ansträngt sig.
Fågel, kotletter och jag vet inte vad.
Det är så trevligt att ses igen, Esther.
Jag kom hit så fort jag kunde.
- Hur passar armélivet dig? - Det är bra nog.
Men jag har svårt att finna mig till ro.
Det är svårt att göra det innan domstolsärendet är avgjort.
Men det kan fortsätta många år-
- utan att bli avgjort. Han kallar det släktförbannelsen.
Vad mr John Jarndyce säger och hur det är kan vara olika saker.
Dessutom är jag inte ansvarig inför mr Jarndyce eller någon.
Låt oss inte prata om det nu. Vi måste acceptera den andres åsikt.
- Sköter du det juridiska själv nu? - Nej. Vholes gör det.
Han arbetar verkligen hårt.
Mr Skimpole förde ihop oss. Det är jag mycket tacksam för.
Äter ni inte med era vänner, mr Skimpole?
- Inte ikväll, mr Grubble. Bäst så. - Jag förstår.
- Ett nytt glas, mr Grubble. - Ja, sir.
Är mr Skimpole den lämpligaste när det gäller affärsråd?
Jag blev också förvånad. Men Vholes fick mig att sluta tvivla.
Nu händer det saker.
Utgifterna har ökat, så klart, men det krävs för att få resultat.
Ada förstår allt det där, inte sant? Det är lika mycket för din skull.
Men tänk om det inte blir nåt, trots allt.
Tänk om du sliter ut dig med väntan, oro, förhoppningar och utgifter.
Min dröm var aldrig att bli rik. Inte din heller.
- Varför inte ge upp det? - Ge upp?
Då kan vi leva fattiga och lyckliga.
Jag skulle göra det direkt, Ada. Pengarna är oviktiga.
Men?
Rättvisa, för mig och Ada. Det är det enda jag vill ha.
Mina rättigheter ska inte stoppas av mr John Jarndyce eller någon.
Låt oss lämna allt det där och glädjas åt den här stunden.
Det gör mig så glad att få vara med er båda igen.
Han ska vara med oss hela dagen i morgon.
Vi kanske kan hålla kvar honom här, borta från sakerna i London?
Då minns han vem han är. Den gamle Richard är inte borta.
- Han älskar dig lika mycket nu. - Tror du det? Det gör han nog.
Jag ger aldrig upp honom, vad som än händer.
Kan vi få honom att stanna här tills mr Jarndyce är tillbaka?
- Då kan alla bli vänner igen. - Vi kan försöka.
Var uppmärksam nu. Det ska till lumpsamlaren, och det.
- Morfar... - Du också, om du säger emot.
- Vad är det där? - Saken Kenges pojke nämnde.
Rosa band. De låg under din stol.
Det är de. Breven till kapten Hawdon från en dam.
Det här kan ge pengar. Vem är det? Ut! Inkräktare! Spioner!
Jag bor här, mr Smallweed, och har rätt att vara här.
Bara om jag säger så. Jag är hyresvärden!
Vi ska höja hyran och få riktiga hyresgäster.
Höga jurister, parlamentsledamöter och yngre aristokratsöner.
Yngre aristokratsöner? Här? Knappast, mr Smallweed. Adjö.
Inte näsan i vädret mot mig. Vi ses i rännstenen!
Tänk om livet alltid kunde vara så här, Ada.
Det kan det vara, inte sant?
Nån dag. Kanske.
Ms Summerson! Så trevligt!
Tusen ursäkter för att vi tränger oss på.
Vem är det här? Är det...?
- Mr Coavinses äldsta dotter? - Ja, sir. Jag heter Charley.
Charley? Du ser så fin ut nu. En heder för din stackars far.
Jag gav honom mycket arbete när han levde.
Om nån av dina bröder väljer yrket kan jag göra det för honom.
- Ja, det verkar troligt. - Alltid lika skarp, ms Summerson.
Kära nån!
Jag...
Jarndyce borde ha lytt mitt råd.
De... De smittar väl inte, hoppas jag?
Inte alls, mr Skimpole. Ni behöver inte vara rädd.
- Får jag fråga vem er vän är? - Javisst. Det här är mr Vholes.
Mr Carstones outtröttlige advokat ska träffa sin klient.
Nu vet ni varför vi är här.
Jag hoppas att vi inte stör.
Mr Carstone vill bli informerad varje gång hans ärende är uppe.
Det är dags i morgon och därför tog jag diligensen.
Han vill nog fara till London genast.
- Är hans närvaro nödvändig? - Nej.
- Kan det göra nån nytta? - Det tror jag inte.
Jag ser min klient nu. Ursäkta mig, ms Summerson.
Där har ni det. Sunt förnuft, ansvar och respektabilitet i ett.
En prima person. Jag hade nöjet att sammanföra dem.
Hur gick det till?
Vholes bad mig presentera honom och jag gjorde det.
Betalades några pengar, mr Skimpole?
Ja, nu när ni nämner det så tror jag att det skedde.
Man skulle nog kunna säga att Vholes mutade mig.
Han gav mig nåt. Låt oss kalla det provision.
Var det 5 pund? Ja, det tror jag.
- Jag förstår. - Ni förstår allt, ms Summerson.
Trots att ni är så ung.
Jag däremot, jag förstår ingenting.
Ett barn.
- Mr Smallweed? - Det är stängt!
Ut! Jag bussar hundarna på er! Jag orkar inte hålla dem!
Det är jag. Guppy vid Kenge & Carboys.
Guppy? Kom hit. Stanna där. Skaka om mig, Judy.
- Vad vill ni? - Har ni hittat breven, mr Smallweed?
Vilka brev? Vi har brev upp till hakan.
Rosa band. En dams handstil. Adresserade till kapten Hawdon.
Jaså, de breven. Nu minns jag. Vad händer om jag har hittat dem?
- Då vill min klient köpa dem. - Er damklient.
För en nominell summa? Vad är det för summa?
10 pund?
10 pund! Ser jag ut som en nyfödd, mr Guppy vid Kenge & Carboys?
Om jag får titta på dem kan jag kanske betala lite mer.
Har ni dem eller inte?
- Mr Guppy. - Mr Tulkinghorn. Hur står det till?
Ett affärsuppdrag, mr Guppy? Kenge & Carboys affärer?
- Nej, sir. - Har ni startat egen byrå?
Nej, sir. Det är en privat klient.
Under er arbetstid hos Kenge & Carboys?
- Mr Kenge blir säkert intresserad. - Jag ber er, gör inte så.
Vad heter er privata klient?
Det kan jag inte avslöja, sir.
- Är ni säker på det? - Vilda hästar kan inte dra bort det.
Inte det?
- Gå härifrån, mr Guppy. - Jag pratade med mr Smallweed.
Adjö, mr Guppy.
Visst.
Han ville ha breven.
Lät ni honom se dem? Sa ni att ni hade dem?
Nej. När jag såg namnet Hawdon tänkte jag att ni ville ha dem.
Just det.
Jag vill ha nåt för dem, mr Tulkinghorn.
Jag betalar 250 pund för breven.
Om ni förnekar att ni nånsin har sett dem.
Ni vet inget om kapten Hawdon i samband med en dam-
-eller nåt annat.
- Går ni med på det? - Ja.
Då är våra affärer över. Min sekreterare ger er pengarna.
Adjö.
Avgifter för sökandet, närvaro och diverse utgifter.
- Jag har besökt er. - Visst, men...
- Vi gör väl framsteg? - Vi är mycket aktiva, mr Carstone.
Vi arbetar verkligen hårt. Inga stenar lämnas ovända.
Ja. Det är bra.
Om det ändå inte vore så förbaskat dyrt.
Det är så det är, mr Carstone. Man får inget gratis.
Är sir Leicester och lady Dedlock kvar i staden?
Nej, sir. De återvände till Chesney Wold.
Då får jag besöka dem där.
- Du har varsamt handlag, Rosa. - Tack, my lady.
Det är lindrande. Jag behöver lindring.
Vi är alla betryckta idag, Rosa.
Sir Leicesters kandidat förlorade valet.
- Är du intresserad av politik? - Nej, my lady.
Inte jag heller.
Men han tycks ha blivit besegrad av mr Rouncewells kandidat.
Sir Leicester är arg på mr Rouncewell.
Han tror att mr Rouncewell vill störta aristokratin.
Jag bryr mig inte det minsta.
Men det är tråkigt att se sir Leicester så nedslagen.
Är det därför ni är betryckt, my lady?
Det, och det faktum att mr Tulkinghorn ska äta här.
- Tycker ni inte om mr Tulkinghorn? - Nej, det gör jag inte.
Hemma igen! Mitt hus är i utmärkt ordning.
Inga rövare? Inga spöken? Inga troll?
Vi har haft en besökare. Richard. Mr Carstone hälsade på.
- Var Rick här? - Är ni inte arg?
Nej, inte alls. Det var synd att jag missade honom.
Han hade nog inte besökt huset om ni hade varit här.
Är han fortfarande sån? Där blåser det ostlig vind. Rick...
Vi försökte få honom att stanna, men han kallades iväg.
- Arméärenden? - Dessvärre inte.
- Domstolsärenden? - Ja.
Han har en ny advokat. Mr Vholes. Presenterad av mr Skimpole.
De tar bra betalt, utan tvekan.
Stackars Rick.
Ja, ja, ja... Tack.
Jarndyce mot Jarndyce.
- Ja, mr Brownlow? - Ansökan för kostnader, ers nåd.
Det är jag säker på. Fler? Jag lyssnar på det nu.
Resten av de skriftliga utsagor och framställningar som ska höras-
- det viktiga, skjuts fram till onsdag om fjorton dagar.
Rouncewell, som var gäst i mitt hus, gäst under mitt tak, Tulkinghorn-
-har gått emot mig, med pöbeln.
Han ville ta hennes nåds kammarjungfru och utbilda henne!
- Som om Chesney Wold inte dög. - Jag vill inte skiljas från henne.
Såna personer är stolta på sitt sätt.
De kanske upplevde att Rosa hade befläckats av samröret.
Befläckats? Absurt.
Jag hörde just en historia om en man från mr Rouncewells stad.
Hans dotter uppmärksammades av en dam.
Ja? Fortsätt.
Damen var vänlig mot flickan och hade henne alltid nära sig.
Allt gick bra. Men damen hade en hemlighet.
Hon hade tidigt i sitt liv varit förlovad med en armékapten.
Hon gifte sig aldrig med honom.
Men hon födde ett barn som han var fadern till.
Chockerande.
Flera år senare kom sanningen fram.
Mannen från Rouncewells stad tog sin dotter från damen efter det.
Han sa att hon hade befläckats av samröret.
Under såna omständigheter, om sånt vore möjligt, kan man förstå det.
Men faktum är att såna omständigheter är omöjliga.
Sånt beteende förekommer inte.
Exakt. Det kan inte vara en sann historia.
- Hur länge har ni vetat det? - Jag har misstänkt det länge.
Vetat har jag gjort ett kort tag.
- Månader? - Dagar.
- Tänker ni avslöja mig nu? - Jag har inte bestämt mig än.
Ni behöver inte göra er besväret.
Jag lämnar Chesney Wold ikväll, för gott.
Nej, det gör ni inte. Lyssna på det jag har att säga.
- Fortsätt. - Ni ska veta en sak, lady Dedlock.
Det enda jag bryr mig om i det här ledsamma fallet är sir Leicester.
Varför får jag då inte ge mig iväg?
Er flykt skulle få sanningen att spridas.
Släktens heder vore förlorad. Det är uteslutet.
Sir Leicester och släktens heder är samma sak.
Sir Leicester, baronetskapet, förfäderna och Chesney Wold.
Det här måste hållas hemligt, om det är möjligt.
Han får inte drivas till vansinne eller hamna på sin dödsbädd.
Fortsätt.
Min erfarenhet är att de flesta borde låta bli att gifta sig.
Jag tänkte så redan när sir Leicester gifte sig.
Men gjort är gjort.
Nu ber jag er fundera på det som vi båda känner till.
Jag ska göra detsamma.
Ska jag fortsätta leva det här livet, med plågorna-
-som ni önskar, dag efter dag?
Jag är rädd för det, lady Dedlock.
Jag är inte säker på att jag kan göra det, mr Tulkinghorn.
Det måste ni, lady Dedlock, för er makes skull.
För släkthederns skull måste ni det.
Text: Håkan Axén www.sdimedia.com